Recentul atac cu dronă asupra Kremlinului ar fi putut fi opera facțiunilor ucrainene sau o operațiune de tip „false flag” a regimului Putin și era inevitabil ca Moscova să nu pretindă că a fost vorba de o tentativă de asasinat împotriva președintelui rus.
Asta deși toată lumea știe că președintele rus nu locuiește la Kremlin, ci în afara Moscovei, în conacul său aurit, Novo-Ogaryovo. Dar, scrie Time într-un comentariu, Vladimir Putin are toate motivele să se teamă de asasinat. Istoria confirmă.
Este un clișeu al presei occidentale, plină de clișee despre Putin și predecesorii săi Stalin, Petru cel Mare, Ivan cel Groaznic, că toți au fost paranoici până la nebunie. Este un clișeu care, de fapt, ignoră natura dictaturii, în special cea din Rusia.
Toate sistemele absolutiste din istoria lumii depind de forță pentru a zdrobi opoziția și a-și menține puterea, creând astfel dușmani interni care pot folosi violența doar pentru a-l răsturna de la putere pe conducător.
Presa occidentală subliniază adesea atotputernicia unui dictator într-un sistem fără limite, fără să vadă că un sistem fără limite înseamnă că liderul există într-o stare permanentă de” haos carnivor”.
În Rusia, sub țarii Ivan al IV-lea și Petru I, Stalin sau chiar mai recent, sub Putin, conducătorii își puteau numi succesorii, dar nu puteau face acest lucru fără a crea o potențială amenințare.
Fiecare țar este conștient de acest lucru
În octombrie 2011, în timpul ”Primăverii arabe”, Putin a petrecut ore întregi urmărind imaginile cumplite cu fostul său aliat, colonelul libian Gadaffi, care a fost sodomizat cu baioneta, înainte de a fi împușcat. Atunci Putin a hotărât să-și salveze celălalt aliat, președintele sirian Bashar al-Assad.
Fiecare țar știe că echilibrul lui constant constă în vigilența feroce. Petru cel Mare a stabilit standardul împăratului și comandantului suprem, la care aspiră Putin, dar s-a confruntat cu comploturi numeroase, pe care le-a gestionat el însuși, torturând și executând mii de revoltați; și-a torturat până la moarte chiar propriile rude.
Petru a inventat Rusia modernă – chiar și numele Roosiya a fost inventat de el, ca un nou imperiu. Dacă însă un conducător rus nu poate domina „lumea rusă”, el va fi o dezamăgire pentru istorie.
Petru a avut un succes covârșitor în războaiele sale, dar a fost la un pas de a fi capturat și învins de otomani. Cu toate acestea, visul fiecărui conducător rus a fost și rămâne cucerirea.
Țarul Nicolae al II-lea s-a confruntat cu o înfrângere dezastruoasă în fața Japoniei; dar Putin și-a construit președinția și și-a încununat excesul de încredere cu trei „războaie victorioase scurte” în Cecenia, Georgia și Siria. Dar au fost minore; Ucraina se dovedește foarte diferită.
Dintre ultimii doisprezece urmași ai Romanovilor, șase au murit violent. Ivan cel Groaznic și Stalin au murit în patul lor, făcând ravagii atât de mari în jurul lor, încât nimeni nu a îndrăznit să-i distrugă. Putin este un ucigaș, dar nu este un ucigaș în masă, precum cei doi. Țarul Nicolae al II-lea nu a fost ucis de generali, dar a fost răsturnat de la putere de ei. Criza a fost accelerată de mulțimile înfometate din capitala Petrograd, dar, contrar credinței populare, el a fost forțat să abdice de generalii săi.
”Cum își va aminti istoria de mine?”
Putin cunoaște foarte bine istoria. „Cum își va aminti istoria de mine?” i-a întrebat pe istorici, în ultimii ani. Izolarea sa din timpul pandemiei Covid l-a transformat în unul dintre cele mai periculoase creaturi din istorie: atotputernicul pasionat de istorie. Stalin a citit obsesiv istorie și a avut o bibliotecă uriașă, jumătate din ea aflându-se în biroul lui Putin de la Kremlin.
Înainte de război, lui Putin îi plăcea să ceară vizitatorilor să aleagă o carte, apoi să examineze împreună adnotările făcute de Stalin. Putin nu este un intelectual, dar citește biografii istorice. Istoria contează pentru el; a fost mereu obsedat de liderii ruși din secolul al XVIII-lea, de Petru, Ecaterina cea Mare și Prințul Potemkin.
Au fost trio-ul care a dominat Ucraina; toți liderii sovietici ulteriori, inclusiv Lenin și Stalin, au considerat posesia Ucrainei ca fiind esențială pentru viziunea lor despre statulitatea rusă.
Petru a fondat Sankt Petersburg și a câștigat Marea Baltică. Ecaterina cea Mare și soțul său secret, Prințul Potemkin, au cucerit Crimeea în 1783 și sudul Ucrainei 1787-91, întemeind orașele Sevastopol, Odesa, Herson. În discursurile și eseurile de dinainte de invadarea Ucrainei, Putin îi cita frecvent pe Potemkin și Ecaterina cea Mare.
Istoria arată ce se întâmplă când liderii eșuează
Tot istoria arată și ce se întâmplă atunci când liderii eșuează. În 1964, Hrușciov a fost răsturnat de la putere după ce a riscat un război nuclear și a adus o umilință națională fără precedent în criza rachetelor din Cuba.
Victoria face un conducător rus invulnerabil, aproape sfânt. Înfrângerea pune un conducător rus în pericol, fiind vizat chiar de cei mai apropiați curteni, miniștri și generali.
Deși țarii Rusiei au fost răsturnați de popor, cei mai mulți au fost sabotați din interiorul propriilor palate.