Sistemele publice de pensii sunt sub o mare presiune în lumea întreagă. În România, însă, țara din Europa cu cel mai mic procent în PIB în ceea ce privește colectarea bugetară situația este de-a dreptul periculoasă.
Statul și-a asumat să plătească sume uriașe pentru pensii, deși atât populația cât și sumele colectate scad an de an. Ultimele date disponibile arată că datoria implicită a sistemului public de pensii era de patru ori mai mare decât întreaga datorie publică a țării și se apropia de 300 de miliarde de euro.
Aceste cifere, însă, prezentate de Radu Crăciun, președintele Asociației pentru Pensii Administrate Privat din România (APAPR), reflectă situația de dinainte de dublarea pensiilor prin lege și, implicit, înainte ca PSD să creasxcă iar pensiile de stat, așa cum a promis.
În timp, sistemul nu va mai putea suporta, singur, această povară. Este una dintre concluziile trase de Crăciun care mai arată că, între 1989 și 2017, populația României a scăzut cu peste 3,5 milioane de oameni iar populația rămasă este din ce în ce mai bătrână, ceea ce înseamnă că numărul de cotizanți scade.
Problema este una mondială, iar, înttre 1995 și 2017, 76 de țări au crescut contribuția, 55 de țări au crescut vârsta de pensionare și 60 de state au redus beneficiile cu pensionari. România se află în primele două categorii, nu este exclus să ajungă și în a treia.
Alternativa la prăbușirea sistemului de stat sau la reducerea beneficiilor o reeprezintă sistemul privat. În pilonul II sunt acum 10 miliarde de euro, veniți de la peste 7 milioane de cotizanți. Randamentul obținut de administratori este unul încă peste inflație, iar fondurile au reușit să își crească activele chiar și în ciuda scăderii procentuale a contribuției, prin lege.