Pactul urzit cu președintele Belarusului, Aleksandr Lukașenko, pentru ca liderul grupului Wagner, Evgheni Prigojin, să-și oprească trupele la aproximativ 250 de kilometri de Moscova, scoate la iveală slăbiciunea și vulnerabilitatea președintelui rus Vladimir Putin.
Faptul că un om ca el, care nu a ezitat să își lichideze adversarii acuzați de fapte mult mai puțin grave decât cele comise de Prigojin, a fost nevoit să accepte că mercenarii rebeli rămân nepedepsiți și că șeful lor este liber (deocamdată) este un semn de neputință de care Putin nu se va putea scutura, a notat publicația El Periódico într-un editorial.
Putin a încercat să-și prezinte modul în care a acționat ca pe un gest de clemență
În discursul său surprinzător de scurt de luni seară, Vladimir Putin a încercat să-și prezinte modul în care a acționat ca pe un gest de clemență față de cei care au luptat pentru țara lor și de responsabilitate pentru că au preferat să evite „o baie de sânge”, deși au reușit să reprime lovitura de stat prin forță. Încă o dată, le-a oferit mercenarilor trei opțiuni posibile (să demisioneze, să intre în rândurile Armatei sau să se refugieze în Belarus), fără a-l menționa pe liderul lor.
Într-o țară precum Rusia cu o îndelungată tradiție autoritară, unde Putin și-a făurit puterea și prestigiul social cu un amestec de autoritate nemiloasă în fața oricărui indiciu de contestație și mediere între elitele economice și militare, este surprinzător că un lider ca el a acceptat un acord care se poate dovedi atât de nefavorabil pentru viitorul său politic dacă, după ce l-a acuzat pe Evgheni Prigojin de înaltă trădare, bunăvoința ajunge să fie interpretată ca slăbiciune.
Va trebui să așteptăm să aflăm detaliile acestui neobișnuit episod politico-militar
Mai ales când nu este adevărat, așa cum susține el, că nici măcar o picătură de sânge nu a fost vărsată în timpul loviturii de stat. Doborârea unui avion și a mai multor elicoptere care au încercat, cu puțin succes, să oprească coloana blindată a Grupului Wagner, a costat trupele ruse cel puțin 20 de morți, inclusiv câțiva ofițeri.
Pentru a termina de evaluat amploarea umilinței suferite de Putin, va trebui să așteptăm să aflăm detaliile acestui neobișnuit episod politico-militar. Și dacă răzbunarea sa va veni chiar dacă va fi ca o mâncare rece. Va trebui să așteptăm să se termine pentru că, dacă majoritatea experților și a ministerelor de externe sunt de acord cu ceva, este că suntem încă în primul tur al confruntării. Cert este că o operațiune de genul acesta, începută cu mercenarii care ocupau orașul Rostov, continuată cu un marș către Moscova și încheiată pe baza unui acord obscur care nu face decât să adauge incertitudine la cele întâmplate, nu va rămâne ca protestul naiv cu care Prigojin intenționează să rezolve problema.
În forme, conflictul declanșat de liderul grupului Wagner oscilează între tragedie și farsă, dar ar fi o prostie să-l minimizezi. Că un grup de mercenari condus de un personaj histrionic au hoinărit liber, timp de 48 de ore, într-o țară care are aproape 6.000 de focoase nucleare ar trebui să fie un motiv de îngrijorare în întreaga lume. Nu numai în Occident. Tăcerea menținută de guvernul chinez este semnificativă. Deoarece, singurul alt sprijin fără echivoc pe care Putin l-a primit este cel al Iranului de la ayatollahi, al Turciei de la Erdoğan și al Venezuelei de la Maduro. Marile puteri trebuie să ia act de ceea ce s-a întâmplat și trebuie să convină, dincolo de divergențele lor, asupra mecanismelor de securitate pentru a face față unor situații similare care ar putea pune în pericol securitatea întregii planete.